Provolání členů Republikové rady SONS ČR

My, členové republikové rady Sjednocené organizace nevidomých a slabozrakých ČR, kteří jsme se poprvé v historii sešli na mimořádném zasedání tohoto orgánu, obracíme se na všechny členy Sjednocené organizace nevidomých a slabozrakých ČR a všechny rozumné a poctivé lidi s následujícím naléhavým prohlášením:

Kdo jsme?
Jsme nevidomí nebo jinak těžce zrakově postižení občané České republiky, kteří pokud mohou, pracují, řádně platí daně a snaží se o rozkvět naší země. Jsme občané, kteří před tím, než ztratili zrak nebo než se dovršil náš věk, to vše dělali. Jsme nevidomí a jinak těžce zrakově postižení občané, kteří se většinou sami a bez pomoci kohokoli museli vyrovnat s tím, co s sebou nese život bez možnosti používat zraku. Jsme občané, kteří vědí, že to není právě snadné, a právě proto jsme rozhodnuti udělat vše proto, aby jiní lidé stiženi stejným osudem měli svůj úděl alespoň trochu snazší. Jsme občané, kteří toto rozhodnutí v uplynulých deseti letech proměnili v činy, o nichž se každý, kdo má zájem, může přesvědčit. Věříme, že právě proto jsme byli zvoleni členy Sjednocené organizace nevidomých a slabozrakých ČR, jichž je více než 10 000, do jejího čela. Jsme členové Sjednocené organizace nevidomých a slabozrakých ČR, jejíž moto zní: “Nejsme organizace, která za nevidomé rozhoduje a jedná; jsme nevidomí občané, kteří rozhodují a jednají sami za sebe.“ Naše občanské sdružení poskytuje v zastoupení státu základní sociální služby nevidomým lidem: Cvičíme vodicí psy, učíme lidi osleplé v dospělosti znovu žít, samostatně chodit, jíst, vařit, číst a psát, pracovat s běžnými tištěnými texty, školíme je pro nová povolání, hledáme jim práci a mnoho jiného. Od roku 1990 stát uznával, že děláme jeho práci. Věděl, že je to tak správné, protože my, sami nevidomí, víme nejlépe, co nevidomý člověk potřebuje. Až do loňského roku stát sociální služby pro nevidomé v rozumné míře dotoval. Nyní se Ministerstvo práce a sociálních věcí, které stát v této oblasti zastupuje, rozhodlo jinak.

Co se stalo?
Dne 7. ledna 2000 zveřejnilo Ministerstvo práce a sociálních věcí na svých internetových stránkách jako dílčí informaci o průběhu dotačního řízení pro rok 2000 seznam projektů, které, dle názoru Ministerstva práce a sociálních věcí, nejsou potřebné a není je tedy nutno dále dotovat. K těmto projektům dle zveřejněného názoru Ministerstva práce patří také všechny projekty sociálních služeb pro nevidomé a jinak těžce zrakově postižené občany, které MPSV do roku 1999 dotovalo a které za finanční podpory MPSV vznikaly od roku 1993. To, na co konzervativní vlády vždy našly peníze, ba pomohly to těmito penězi vybudovat, sociálně demokratická vláda, navíc v oblasti sociálních služeb, ruší a ničí. Sociálně-demokratická vláda svým postojem likviduje aktivity vedoucí k zapojení nevidomých a jinak těžce zrakově postižených lidí do normálního života. A činí tak i přes své proklamace o sociálním státě a budování občanské společnosti. Likviduje sociální služby pro nevidomé a jinak těžce zrakově postižené občany, přičemž je lhostejné, zda tyto služby nevidomým lidem poskytuje naše občanské sdružení, humanitární organizace církví, nebo nějaké zájmové či regionální sdružení takto postižených občanů. Tím sociálně-demokratická vláda reprezentovaná ministerstvem práce a sociálních věcí sama diskriminuje celou skupinu občanů v míře, kterou nejen nepamatujeme, ale kterou civilizovaný svět ve své historii nezná.

Čím jsme si tuto „odměnu” zasloužili?
Nedávali jsme snad našim klientům, co jim náleží? Bylo snad Ministerstvo zavaleno stovkami stížností na naši práci? Nevíme o žádných. Víme ale o stovkách spokojených klientů - absolventů našich kurzů, držitelů vodicích psů či uživatelů námi poskytovaných služeb i o institucích, které si naší práce váží a vysoce ji oceňují. Víme ovšem také, že naše koncepčnost, systémovost a schopnost přesně formulovat a plnit metody práce jsou solí v očích některým státním „sociálním“ institucím, které nevidomého člověka přeměňují v nesvéprávnou loutku, pasivně a vděčně přijímající poskytovanou péči. Jsme hluboce přesvědčeni, že tato cesta není správná. Nevidomý člověk, který je toho tělesně a duševně schopen, musí být veden k samostatnosti, z níž se odvíjí sebeúcta, důstojnost a ochota uplatnit se ku prospěchu svému i ku prospěchu celku.

Co hodláme dělat?
Sjednocená organizace nevidomých a slabozrakých ČR, jakožto organizace, kterou si vytvořili klienti těchto služeb a která mnohé služby také sama poskytuje, protože státní instituce toho nejsou schopny, byť se do nich každoročně lijí stamiliónové sumy, se s tímto stavem nehodlá smířit. Kalich naší trpělivosti přetekl. Republiková rada SONS již delší dobu registruje vzrůstající napětí ve skupině těžce zrakově postižených občanů. Republiková rada SONS i prezident této organizace Milan Pešák se opakovaně snažili situaci uklidnit a vést jednání, která by prohlubující se negativní trend v postavení nevidomých osob zvrátila. Sociální smír, který jsme za cenu ústupků v posledním roce udržovali ve snaze rozumně se dohodnout, byl zveřejněním výsledků dotačního řízení ze strany Ministerstva práce porušen, a to zcela zásadním způsobem! Nebudeme nadále nečinně přihlížet stavu, kdy na jedenáct Ministerstvem práce přímo řízených ústavů jde více prostředků (710 milionů Kč) než na sociální služby poskytované více než dvěma stovkami dalších subjektů (530 milionů Kč - dle zákona o Státním rozpočtu ČR na rok 1999). Nehodláme dále trpět, aby se stamilionové částky vkládaly do budování jakéhosi pseudorehabilitačního střediska se zcela zastaralou a mlhavou koncepcí, když fungující moderní a také v zahraničí pozitivně hodnocený systém sociální rehabilitace nevidomých zde existuje, ba dokonce je Ministerstvem práce ve prospěch tohoto pochybného megalomanského záměru likvidován. Nebudeme trpět, aby aktivizační služby podporující začlenění nevidomých občanů do běžného života byly označovány za zbytečné, zatímco současně obdobné služby např. pro drogově závislé byly považovány za absolutní prioritu. 
Protože naše pokorné prosby ani jednání, o něž jsme se od druhé poloviny roku 1998 podnes snažili, nevedly nikam, musíme přejít k jiné taktice. Budeme informovat veřejnost, budeme informovat poslance a senátory. O situaci nevidomých občanů v oblasti sociálních služeb jsme informovali také Evropskou unii nevidomých, která je i orgány Evropské unie chápána jako reprezentant takto postižených osob. Budeme se snažit na svou stranu získat i další podporovatele z tuzemska i zahraničí.
Podporujeme petici nevidomých občanů, která spontánně vznikla ještě před tímto mimořádným zasedáním Republikové rady SONS.
Na čtvrtek 20. ledna 2000 svoláváme před budovu Ministerstva práce a sociálních věcí protestní shromáždění nevidomých občanů proti diskriminační politice, kterou již více než rok vede proti této  skupině Ministerstvo práce a sociálních věcí.
V případě potřeby budeme dělat i řadu dalších akcí, které nás konečně dovedou k seriózním a vážně míněným jednáním, jejichž cílem je odstranění diskriminace nevidomých občanů v oblasti sociálních služeb, zaměstnanosti a sociální politiky vůbec. 

Co požadujeme?
Aby:
1.	všechny projekty pro nevidomé a jinak těžce zrakově postižené občany byly opět zařazeny do dotačního programu MPSV a byly financovány alespoň na úrovni roku 1999;
2.	byly sociální služby pro nevidomé postaveny v žebříčku priorit Ministerstva práce a sociálních věcí alespoň na úroveň služeb pro drogově závislé nebo pro ohrožené prostitucí;
3.	transformací Pobytového rehabilitačního a rekvalifikačního střediska pro nevidomé Dědina a jemu podřízených středisek bylo vytvořeno státní rehabilitační středisko pro nevidomé tak, jak to v bodě 3f požaduje Národní plán vyrovnávání příležitostí občanů se zdravotním postižením, který byl jako usnesení vlády ČR č. 256 ze dne 14. dubna 1998 schválen Vládou ČR;
4.	byly neprodleně splněny další dosud nerealizované úkoly tohoto vládního usnesení, které se týkají zrakově postižených osob a jsou v kompetenční gesci MPSV;
5.	Ministerstvem práce přestaly být ostentativně přehlíženy a ignorovány názory zástupců klientů služeb pro zrakově postižené a celostátní organizace, kterou si tito klienti zřídili.

Zdvořile vyzýváme každého, kdo nám může pomoci, aby tak učinil. Za tuto pomoc, pochopení a podporu předem děkujeme. 

Souhlas s tímto prohlášením vyjadřujeme a jeho správnost potvrzujeme my níže podepsaní členové Republikové rady SONS:
Miloš Burda, Vlastimil Císař, Viktor Dudr, Josef Lachman, Jaromír Kavka, Jozef Kikta, Irena Korečková, Luboš Krapka, František Krčma, Jiří Mayer, Miroslav Michálek, Olga Mihalovičová, Žofie Mouchová, Květoslava Nejeschlebová, Milan Pešák, Jan Příborský, Hedvika Rašková, Pavel Rogaczewski, Josef Stiborský, Eva Šatrová, Miroslav Šetek, Antonín Tůma, Rudolf Volejník.
Omluveni: Zdeněk Jelínek, Marta Zemanová, Josef Stiborský.